Mamma?
Mamma!
Du må våkne!
Mamma!
Våkn opp!
Hjelp meg, vær så snill! Jeg er på et fly, og alle de andre sover. Hjelp meg!
Hallo! Mitt navn er Jim Moriarty.
Velkommen til "Det siste problemet".
- Jeg kunne godt arrestert deg. - For hva da?
- Å bære en slik kjole. - Skal jeg ta den av?
- Da måtte jeg i alle fall gått til sak. - Sett i gang!
- Var det slik det begynte for dem også? - Hvem da?
Adam og Eva. Og de klarte seg jo ganske greit?
Ja vel? Og jeg som trodde det var starten på all verdens elendighet.
Men du ville arrestere meg, var det så?
Vel, om ikke arrestere, så iallfall holde deg under strengt oppsyn.
- Veldig strengt? - Jepp.
Og jeg som hadde gledet meg slik til å overgi meg til autoritetenes vold.
Med sjekk av fingeravtrykk. Og kroppsvisitering. Grundig sådan.
JEG ER TILBAKE
Mycroft...
Kan du vennligst vise deg? Jeg har ikke tid til dette.
Å, men vi har tid, kjære broder. Vi har all verdens tid...
Mycroft...
- Hvem er du? - Du vet hvem...
- Det er ikke mulig. - Ingenting er umulig.
Noe du, av alle, er vel vitende om.
Nå kommer jeg og tar deg...
Det er en østavind på vei, Mycroft. Den kommer for å ta deg...
Men du kan ikke ha kommet deg ut!
Det er nytteløst, Mycroft.
Du kan ikke forsvare deg. Og du har intet sted å gjemme deg.
Sherlock! Hjelp meg!
Eksperiment fullbyrdet. Konklusjon: jeg har en søster.
Dette var ditt verk? Alt dette var ditt verk?
Andre konklusjon: Min søster, som visstnok heter Eurus, -
- ble i ung alder sperret inne på en anstalt, under oppsyn av min bror.
Halla, brutter!
Hva i all verden fikk deg til å bedrive et slikt mimespill?
Tredje konklusjon: Du er livredd for henne!
Du har ikke den ringeste anelse om hva du befatter deg med her!
Ny informasjon: hun er på frifot.
- Det er ikke mulig. - Å, jo da. Hun var Johns terapeut.
Hun skjøt meg under en av våre avtaler.
- Bare med en bedøvelsespistol. - Med 10 min igjen av timen!
Du skal nok få pengene igjen. Dere to!
Wiggins står klar med betalingen. Ikke sløs bort alt i ett narkoreir.
- Håper vi ikke ødela filmopplevelsen din. - Går dere bare?
Ja, helst. Eurus er på vei, og noen har koblet fra alarmsystemet ditt. Sov godt!
Dr. Watson! Hvorfor gjøre noe slikt mot meg? Det der var sinnssykt!
Ja. Noen fortalte ham om at du neppe ville si sannheten uten først å tisse på deg.
"Noen"?
- Kan ha vært meg. - Så det var det? Og nå bare går dere?
Ingen grunn til bekymring. Det finnes et sted for sånne som deg, -
- de desperate og livredde, som står uten andre fluktmuligheter.
- Og hvor er så det? - 221b Baker Street.
Sees i morgen tidlig! Om det er kø utenfor, så still deg i den.
Fader heller, dette er ikke en av deres idiotiske saker!
Du burde nok lukke det vinduet. Det er en østavind på vei.
Du må sette deg i stolen. De nekter å snakke med deg ellers, slik er reglene.
- Jeg er ikke en klient! - Så kom deg ut.
Hun skal ikke bli stående der, vel?
- Vil du ha en kopp te? - Ja takk.
Tekokeren står der borte.
Så, hva skjer nå? Skal du komme med en utledning?
Du skal fortelle sannheten, Mycroft. Enkelt og greit.
Hvem var det som sa: "Sannheten er sjelden ren og aldri enkel"?
Aner ikke, bryr meg ikke. Men ja, det var tre av oss, -
- såpass vet jeg nå. Du og jeg og... Eurus.
En søster jeg ikke kan huske.
Et fascinerende navn, Eurus. Det er gresk, stemmer ikke det?
Ja, det betyr "Østavindens gud".
- Ja. - "Østavinden er på vei, Sherlock."
- Du brukte det for å skremme meg. - Nei.
Du gjorde søsteren min til en spøkelseshistorie.
Selvsagt ikke. Jeg holdt deg under oppsikt.
Du hva for noe?
Minner kan stige opp til overflaten. Sår kan åpne seg igjen.
Gjemt under stiene vi trår, ligger det demoner og lurer.
Og dine har ligget og ventet svært lenge nå.
Jeg plaget deg aldri. Jeg introduserte forskjellige utløsende faktorer -
- for å holde meg oppdatert på din psykiske helsetilstand og ivareta deg.
Hvorfor husker jeg henne ikke?
- Dette er et privat anliggende. - John blir her.
- Det handler om familien! - Hvilket er grunnen til at han blir!
Så, det var tre barn i familien Holmes. Hva var aldersforskjellene?
Syv år mellom Sherlock og meg, ett år mellom Sherlock og Eurus.
"Dritten i midten". Det forklarer så mangt.
- Hadde hun det også? - Hva da?
- Anlegg for utledninger. - "Anlegg for utledninger"?
- Ja. - Mer enn du kan ane.
Opplys meg.
- Jeg er jo den smarte av oss. - Du liker å nevne det.
Men Eurus skinte med en egen glans. Selv da.
Evnene våre var ofte oppe til profesjonell vurdering. Jeg var "bemerkelsesverdig", -
- men Eurus ble beskrevet som "et epokeavgjørende geni"
- som overgikk selv Newton. - Så hvorfor husker jeg henne ikke?
Men du gjør det. På et vis.
I enhver beslutning du noensinne har tatt, ethvert veivalg.
Den mannen du er i dag -
- er ditt minne av Eurus.
Hun var annerledes helt fra begynnelsen av.
Hun visste ting hun aldri burde ha visst.
Som om hun kjente til sannheter bortenfor den alminnelige fatteevne.
Du ser rar ut som voksen.
- Hva er galt? - Beklager.
- Disse minnene er forstyrrende. - Hva mener du? Kom med eksempler.
Hun ble funnet med en kniv en gang.
Hun syntes å ha kuttet seg; mor og far ble vettskremt.
De trodde hun ville ta livet sitt. Men da jeg spurte Eurus hva hun holdt på med, -
- så sa hun:
Jeg ville se hvordan musklene mine fungerer.
Milde Jesus.
Jeg spurte henne om hun kjente smerte, og hun svarte:
- Hvilken av dem er smerte? - Og hva skjedde så?
Musgrave.
Slektsboligen, der det alltid ble servert honning til teen.
Og Sherlock lekte blant de snodige gravsteinene.
Hvordan "snodige"?
Kom nå, dere!
De var ikke ekte. Datoene var helt feil. En arkitektonisk spøk som fascinerte ham.
Dypt der nede, under bøketreets skrud...
Kom til unnsetning og meg bistå for østavindene blåser så...
- Seksten ganger seks... - ...og se oss forgå.
- Du begynner å huske. - Bare små glimt.
Redbeard!
- Redbeard? - Det var hunden min.
Eurus stengte Redbeard inne et sted der ingen kunne finne ham.
- Redbeard! - Hun nektet å fortelle hvor han var.
Redbeard!
I stedet bare gjentok hun denne sangen. Hennes lille ritual.
Redbeard!
Vi bønnfalt henne i det lengste om å fortelle hvor han var, men hun sa bare:
"Svaret ligger i sangen..."
Men sangen ga ingen mening.
...kjære bror, og se oss forgå...
- Hva skjedde med Redbeard? - Vi fant ham aldri.
Men da hun tok til å kalle ham "druknede Redbeard", fikk vi straks bange anelser.
Sherlock ble påført et traume.
Naturlig nok, vil jeg si. I ung alder var han svært følsom av seg.
Etter dette forandret han seg. Han ble aldri den samme og nevnte det aldri igjen.
Med tid og stunder syntes han å glemme at Eurus overhodet hadde eksistert.
- Men hvordan? Hun bodde jo i samme hus? - Nei.
De hentet henne med seg.
Hvorfor?
Man sperrer ikke et barn inne fordi en hund forsvinner.
Det skyldtes det som skjedde umiddelbart etterpå...
- Hun vet hvor han er! - Vi kan ikke tvinge henne til å si det.
Vi kan ikke tvinge henne til å gjøre noe som helst!
- Etter det måtte søsteren vår bli hentet. - Hvor hen?
Tja, til et velegnet sted. Det var iallfall det man trodde.
Men det egnet seg visst ikke godt nok. Hun døde der.
- Hvordan? - Hun stiftet en ny brann.
En hun ikke overlevde.
Dette er løgn.
Ja.
Men den var godt ment.
Med denne historien skånet jeg våre foreldre -
- og forklarte mangelen på et identifiserbart lik.
- Samt unngikk ytterligere innblanding. - Det også, selvsagt.
Omfanget av Eurus' psykose og hennes fulle ferdigheter -
- ville aldri kunne hegnes om på en alminnelig institusjon.
Onkel Rudi tok hånd om situasjonen.
Hvor er hun, Mycroft? Hvor er søsteren vår?
Det finnes et sted som heter Sherrinford. En øy.
Det er en sikker og uhyre hemmeligholdt konstruksjon, -
- hvis eneste formål er å holde styr på dem vi gjerne omtaler som "ustyrlige".
Demonene som lurer under livets stier, det er her vi forvarer dem.
Sherrinford er mer enn et fengsel eller et mentalsykehus. Det er et fort, -
- grunnlagt for å beskytte verden mot det som befinner seg der inne.
Himmelen er kan hende bare et fantasibilde for de godtroende og fryktsomme.
Men for helvete finnes det en byggeplan.
Her har søsteren vår befunnet seg siden hun var barn, uten å utebli én eneste dag.
Vedkommende dere begge traff, kan umulig ha vært henne.
Jeg, så fortapt Hvem kan vel finne meg?
Dypt der nede, under bøketreets skrud
Kom til unnsetning og meg bistå for østavindene blåser så
Seksten ganger seks, kjære bror, og se oss forgå...
- Hold dere unna! Stå helt i ro! - Hva er det?
- Det er en drone. - Ja, jeg ser det. Hva er det den bærer på?
- Hva er den sølvgreien på toppen, Mycroft? - Det er en DX-707.
Jeg har godkjent innkjøp av flerfoldige slike.
På folkemunne er den kjent som "tålmodighetsgranaten".
"Tålmodighet"?
Bevegelsessensorene er aktivert. Om noen her beveger seg,
- detoneres granaten. - Og styrken?
Nok til å ødelegge leiligheten og oss. Er veggene solide nok, redder det naboene, -
- men siden den landet på gulvet, spør jeg meg om caféen nedenunder er åpen.
- Det er søndag morgen. Den er stengt. - Hva med Mrs. Hudson?
Følger hun sin vante rutine, har hun to minutter igjen.
Støvsugeren oppbevares bak i leiligheten. Hun er tryggere mens den settes på plass.
Vi venter til hun er så trygg som mulig.
Når hun er ferdig, gir vi henne et vindu på 8 sek. Hun er kjapp når hun gjør rent.
Så beveger vi på oss. Hva er utløserens sprenghastighet?
Hvor lang tid har vi på oss idet vi er i bevegelse?
Vi har maks tre sekunder på å unnslippe eksplosjonsradiusen.
John og jeg tar vinduene, du tar trappen og hjelper Mrs. Hudson ut.
- Du står nærmere. - Du er raskere.
Hastighetsforskjellen vil være mindre avgjørende enn avstanden.
Hun er lenger unna nå. Hun beveger seg mot den andre enden.
Jeg anslår at vi har et minutt igjen. Er det mulig å ta en telefon?
- En telefon? - Så John kan ta farvel med datteren sin.
Beklager, dr. Watson, men enhver bevegelse kan utløse granaten. Jeg håper du forstår.
- Oscar Wilde. - Hva behager?
Det var han som sa at sannheten aldri er ren og sjelden enkel.
Det er fra Hvem er Ernest. Vi hadde det på skolen.
Det hadde vi også, når jeg tenker meg om. Jeg spilte Lady Bracknell.
Ja. Du var storartet.
- Mener du det? - Ja, det gjør jeg virkelig.
Det var godt å vite. Det er noe jeg alltid har lurt på.
Lykke til, gutter.
Tre, to, én...
Løp!
Her følger det offisielle værvarselet til sjøs, på vegne av redningstjenesten, -
- for klokken 05.05. Thames, Dover, Wright...
Kom igjen, gutt! Bedre å spy det ut enn å holde inne med det!
- Er det alltid sånn som dette? - Nei.
- Takk og lov! - Som regel er det mye verre.
Jeg tror jeg skal bytte til en bankjobb.
- Er det et helikopter? - Sole. Lundby.
- Nei. - Fastnet. Irskesjøen.
- Ikke i dette været. - Shannon. Malin.
Sherrinford. Sherrinford.
- Sherrinford. - Hørte du det?
- Sherrinford. - Det navnet har jeg aldri hørt før.
Sherrinford?
- Glem at du overhodet hørte det. - Hva?
Noen ganger når vi er ute på denne delen av havet, får vi den beskjeden. Glem den.
- Jo, men vi har aldri før... - Nei. Bare...
- Hvem i helvete er du? - Navnet er Sherlock Holmes.
Detektiven?
Piraten.
Golf-Whiskey-X-ray. Dette er et avstengt område. Jeg gjentar: et avstengt område.
Dere er ute av kurs. Bekreft når mottatt.
Golf-Whiskey-X-ray, dere er ute av kurs. Mottar dere meg?
Ja, vi mottar. Dette er et nødrop. Jeg gjentar: et nødrop. Vi har problemer.
Golf-Whiskey-X-ray. Hva er situasjonen?
Golf-Whiskey-X-ray? Hvor er dere nå?
Vi har kurs for steinene. Vi kommer til å treffe dem!
NEDSLUSING: KODE RØD 5 IVERKSATT
- Direktøren til kontrollrommet, takk. - Nedslusing iverksatt.
Vennligst begi dere til angitte poster for kode rød.
Nei, vent, vent, vent!
I sanden! Se i sanden!
FORTELL SØSTEREN MIN AT JEG ER HER
- Jeg må snakke med Mycroft. - Han er på sykehus etter en eksplosjon.
- Sett meg over til sykehuset. - Han er ikke bevisst. Han er hardt skadet!
- Man vet ikke engang om han vil klare seg. - Hvor er broren? Hvor er Sherlock Holmes?
- Han er savnet. - Nei, det er han ikke. Han er her!
- Sir! Vi har funnet to til fra båten. - Han stjal båten vår!
- Han og en annen fyr. De hadde våpen! - Hvor fant dere dem?
På nordsiden av øya, sir.
- Ta dem med til varetektscellene. Nå! - Oppfattet, sir.
Nedslusing pågår.
Dette er en misforståelse. Jeg er offeret. Denne fyren stjal båten min.
- Han er pirat! - Ja, det er jeg.
- Vær snill og sett deg. - Jeg aner ikke hvem han er!
Dr. John Watson, tidligere medlem av Northumberlands femte infanteri.
- Hva gjør du her? - Har dere en jobb til meg?
Dette er ikke et sykehus. Jeg vil ha Eurus Holmes under bevoktning i spesialenheten.
Iverksett vakthold i henhold til kode grønn og gul, etter min fullmakt.
Jeg vil vise hensyn, all den tid vi skal stå på samme side. Men dette er pinlig.
Hva da? Kroppsundersøkelser?
Forkledningens sanne kunst, per din omsuste venn, er å ikke la seg bli sett.
Men her sitter jeg visst og ser rett på deg, Mr. Holmes!
Ja, så sannelig!
Men det er jo egentlig poenget, eller hva?
Den du burde sett nærmere på, var fyren du ga nøkkelkortet ditt til.
Problemet med uniformer og navneskilt er at man slutter å legge merke til ansikter.
Klovnedrakter hadde vært bedre. Det er i det minste en relevant satire.
Den ekte Lander er å finne på nordsiden, bundet til to andre.
To andre?
Vi måtte prøve og feile for å finne en med riktig midjemål.
- Dette er det rene vanvidd! Og unødvendig! - Ikke når vi ikke vet hvem vi stoler på.
- Og det rettferdiggjør utkledningen? - Ja, det gjør det!
Det rettferdiggjør både å kle seg ut og alt annet jeg måtte finne på. Lytt!
For å verne om ditt eget ve og vel, unnlat å snakke.
La deg heller ikke henfalle til ikke- verbale uttrykk for ditt indre tankeliv.
Om min søsters sikkerhet eller sikkerhets- tiltakene rundt henne er satt på spill, -
- eller om fengslingsforholdene skulle være det, -
- eller jeg finner tegn til at min søster på noe tidspunkt har forlatt denne øyen, -
- så lover jeg at du aldri vil gjøre det!
- Du kan takke dr. Watson. - Hvorfor det?
Han overtalte meg til å droppe mitt andre alternativ: Lady Bracknell.
- Er du inne? - Ankommer sikkerhetsenheten nå. Forklar.
Dørene åpnes.
Et fengsel i fengselet. Eurus tillates kun et minste minimum av menneskelig kontakt.
Hvorfor det?
Siden du er så oppsatt på å møte henne, vil du tidsnok få vite det.
Vakthold for Eurus Holmes. På ordre fra direktøren.
Svar "ja" eller "nei": Har det noensinne, på tross av mine uttrykkelige instrukser, -
- blitt gjort forsøk på å utrede psyken til Eurus Holmes?
- Ja. - Jeg antar at opptakene er på mitt kontor?
- "Ditt kontor"? - Prøv å huske. Det som en gang var ditt.
Du har ikke vært her nede før, hva? Det minner om Nattsvermeren.
- At det var? - Stå minst én meter unna glasset.
- Og hodetelefonene? - Hun spiller konstant. Stundom i ukevis.
- Nydelig. - Det tar knekken på deg til slutt.
Jo, men nydelig like fullt.
Dørene lukkes.
HOLD ÉN METERS AVSTAND
- Hvorfor er jeg her? - Hvorfor tror du at du er her?
Ingen har noensinne svart meg på det.
- Blir jeg straffet? - Har du vært slem?
Det finnes ikke noe slikt som "slemt".
"Snilt" og "slemt" er bare skrøner. Vi har utviklet oss til å forbinde noe emosjonelt -
- med det som i prinsippet kun er flokkdyrets overlevelsesinstinkt.
Vi tilegner det funksjonelle guddommelige overtoner, men intet er godt eller ondt, -
- og rumper er ikke pene. Du er fange av ditt eget kjøtt.
Men det er ikke du?
Jeg er for smart.
- Tok du det med? - Hva behager?
Hårbåndet mitt. Tok du det med, slik jeg ba om?
Jeg er ikke en av dem... Jeg jobber ikke her.
- Det spesielle hårbåndet mitt. - Jeg er ikke en av legene dine.
Det som jeg fikk deg til å stjele. Fra mamma.
Det var det siste jeg sa til deg, om du husker? Den dagen de hentet meg?
- Nei. - Nei?
Vi møttes da du kom hjem til meg og utga deg for å være en viss Faith Smith.
- Vi spiste chips. - Så du tok ikke med hårbåndet?
Hvordan klarte du å komme deg ut fra dette stedet?
- Det var lett. Bare se på meg. - Jeg ser på deg.
Du ser det ikke, gjør du vel? Du prøver ditt beste, men du klarer ikke se det.
- Du ser ikke etter. - Ser hva da?
- Hva synes du? - Nydelig.
- Men du ser ikke på den. - Jeg mente spillingen din.
Å, musikken. Jeg vet aldri om den er vakker eller ei, bare om den er riktig.
Og oftest så samsvarer de to.
Om de ikke samsvarer, hva er poenget med skjønnheten? Se på fiolinen!
- Jeg må vite hvordan du kom deg ut. - Se på fiolinen!
- Det er en Stradivarius. - Den var en gave.
- Fra hvem da? - Meg.
- Hvorfor? - Du spiller, gjør du ikke?
Hvordan vet du det?
Hvordan jeg vet det?
Jeg lærte deg å spille. Hvordan kan du unnlate å huske det?
Eurus, jeg husker deg ikke i det hele tatt.
Interessant.
Mycroft sa at du skrev om minnene dine, men ikke at du slettet meg fullstendig.
Hva mener du med "skrev om"?
Du vet fremdeles ikke om det med Redbeard, gjør du vel?
Dette tegner til å bli en helt strålende dag...
- Hun smiler når du kommer hjem. - Alle vi sendte inn til henne...
- Som en ren refleks. - Det er nesten som om hun...
...rekrutterte dem. - Å smile er som å avertere.
- Hun gjorde dem til sine slaver. - Det har hun drevet med siden hun var fem.
Og nå er hun voksen. Jeg advarte deg om dette. Jeg ga deg en ordre.
Fra et klinisk ståsted er hun unik. Vi var nødt til å prøve.
Og til hvilken pris?
Lykken er en poplåt. Tristessen er et dikt.
Til hvilken pris?
Hva er det verste som har skjedd så langt?
Hun foreslo stadig for dr. Taylor at han burde drepe familien sin.
Og?
Han sa at hun føltes som en sang han ikke fikk ut av hodet.
- Og? - Han sluttet.
- Og? - Han tok livet av seg.
Og?
Og hele familien sin.
Du kommer til å gråte.
Det gjør ikke noe om du gråter.
- Jeg trenger ikke å gråte. - Jeg kan hjelpe deg med å gråte.
- Spill for meg. - Jeg må vite hvordan du kom deg ut herfra.
Det vet du allerede. Se på meg. Se og spill.
Nei, ikke Bach, som du åpenbart ikke forstår deg på. Spill noe av deg.
- Meg? - Ja, deg.
Oi! Har du hatt sex?
- Hvorfor spør du? - Den musikken. Jeg har hatt sex.
En av pleierne var uforsiktig. Jeg likte det, men folk er så altfor gebrekkelige.
- Han var ikke med på det? - Han?
Hun?
Det var ikke noe jeg tenkte over i øyeblikkets hete, og etterpå -
- var det ikke mulig å se forskjell. Er det vibrato eller kun hånden din som skjelver?
Jeg advarte deg om ikke å la noen snakke med henne i enerom.
- Du gjorde det. - Jeg vet hva jeg gjør!
- Du lot henne få besøk første juledag. - Det var en kalkulert risiko.
Du ga henne en julepresang. Husker du julepresangen hennes?
Jeg er klar over hvilken fare Eurus utgjør og i stand til å håndtere denne.
- Hvilken fare? - Eurus snakker ikke bare med folk.
Hun omprogrammerer dem.
Enhver som tilbringer tid med henne, er umiddelbart i faresonen.
- Dette er ikke riktig. - Jeg vil hjelpe. Vi kan hjelpe hverandre.
- Ved å hjelpe andre hjelper man seg selv. - Men jeg stoler ikke på deg...
- Men du husker åpenbart meg. - Jeg husker alt, hver bidige detalj.
- Man trenger bare en stor nok harddisk. - Sherlock.
- Ikke nå. - Vatikanets kaméer.
Bare et øyeblikk.
La oss fortsette. Ba de deg om å stå minst en meter unna glasset?
- Ja. - Vær ulydig. Gå nærmere.
- Hvorfor det? - Kom igjen. Gå nærmere.
Fortell meg hva du husker.
Deg, meg og Mycroft.
Mycroft var ganske kløktig. Han forstod ting om man tok det langsomt. Men du...
Du var øyensteinen min.
Hvorfor var jeg øyensteinen din?
Jeg fikk deg til å le, og jeg elsket det. En gang fikk jeg deg til å le hele natten.
Jeg trodde du skulle sprekke. Jeg var så lykkelig.
- Men så måtte mamma og pappa stanse meg. - Hvorfor det?
Det viste seg at jeg hadde misforstått. Det hadde seg visst slik at du skrek.
Hvorfor skrek jeg?
Redbeard...
- Jeg husker Redbeard. - Gjør du det, sier du?
Fortell meg det jeg ikke vet.
Rør ved glasset.
Jeg satte min ubetingede lit til deg som direktør for denne institusjonen...
Det er åpenbart når det begynte. Hun ble aldri seg selv igjen etter den julen.
- Det var som om du vekket henne. - Ikke relevant! Du unnlot å følge ordre!
- Lytt til opptaket. - Hva?
Hør etter hva som blir sagt nå.
- Min søsters metoder... - Bare lytt!
Du aner ikke hvordan jeg vil kunne hjelpe. Ta med kona di hit.
- Jeg vil møte henne. - Jeg trenger ikke din hjelp.
Redbeard var hunden min. Jeg vet hva som skjedde med Redbeard.
Å, Sherlock, du vet ingenting som helst.
Rør ved glasset, så skal jeg fortelle deg sannheten.
Jeg kan røre ved det, jeg også, om du er redd.
Jeg kan få orden på henne for deg, og så får du henne igjen, god som ny. Jeg lover.
Men det er ikke... Det du foreslår, det er ikke... Det er ikke riktig.
Alle som gikk inn dit, ble påvirket. Gjort til slaver, sa du.
- Ja. - Den ene etter den andre.
Ja.
- Dr. Watson, vi bør... - Hold munn.
- Stoler du på din kone? - Ett spørsmål: er ikke det der din stemme?
- Stoler du på henne? - Du må slutte å si sånne ting.
Om du også er trellbundet av Eurus, hvem har kontrollen over fengselet?
Det er fullstendig upassende!
Jeg er lei for det.
- Nei! Nei! - Jeg er veldig lei for det.
Du tror det er et knep.
Du virker så... usikker, og du er ikke vant til å ikke være sikker, er du vel?
- Det forekommer oftere enn du skulle tro. - Se på deg, da.
Mannen som gjennomskuer absolutt alt, er den samme som ikke får det med seg -
- når det ikke er noe å skue gjennom.
Skjønner du hvordan det ble gjort? Jeg vet du elsker forklaringer.
Du spente opp skiltene.
Og stemmen min? Mikrofon i halsen. Som er koblet til høyttaleranlegget.
Effektivt, eller hva? Enkelt, men effektivt.
Gjennomskinnelig.
Vel, du driver jo og spør meg hvordan jeg slapp ut herfra...
Sånn som dette.
Kom dere inn hit, hele gjengen! Hindre meg i å drepe ham!
Nei. Vent litt til før dere stanser meg.
Kode rød! Kode rød! Skikkelig ildrød kode også!
- Dr. Watson! - Klingonene angriper nedre dekk!
Dessuten: cowboyer i svarte hatter. Samt Darth Vader.
Men ikke vær redde. Jeg er her nå. Har dere savnet meg?
Savnet meg? Savnet meg? Savnet meg? Savnet meg?
- Mr. Moriarty. - Store-D.!
"Store-D." betyr "Direktøren". Det er sånn de preiker på gata.
Jeg har hengt med kidsa i det siste, ser du.
Det blir enklere å identifisere seg med meg da. Liker du gutta mine?
Han her har nok av utholdenhet, -
- men er ikke så hensynsfull når innsatsens glød har avtatt.
Denne veien, takk.
Kjenn stanken av forbrytelsenes vanvidd! Holder dere kannibaler her inne?
- Ja. - Hvor mange?
- Tre stykker. - Gode greier.
Folk donerer sine legemer til vitenskapen, men kannibaler ville vite å verdsette dem.
FØRSTE JULEDAG
FOR FEM ÅR SIDEN
Nei, er ikke den bare skjønn?
Vil du ikke sette deg?
Som liten skrev jeg min egen versjon av julefortellingen: "Det sultne eselet".
Den ble noe blodig. Men å plassere en unge i en krybbe er å be om at noe må gå galt.
- Du vet selvsagt hva slags sted dette er? - Ja, selvsagt.
- Er jeg arrestert igjen? - Du holdes stadig under oppsyn.
Men inntil du beviselig har begått en forbrytelse, er du dessverre en fri mann.
- Så hvorfor er jeg her? - Du er en julepresang.
Hvordan vil du ha meg?
Et sted på dette anlegget befinner det seg en fange -
- hvis intellektuelle evner tidvis har vært til nytte for den britiske regjering.
Til hva? Kjempevanskelig summering og skriftlig utregning?
Hun forutså de nøyaktige datoene for de siste tre terrorangrepene på britisk jord -
- etter én time på Twitter. Heller det.
Til gjengjeld forlanger hun imidlertid visse belønninger.
- I fjor var det en fiolin. - Og i år?
En fem minutter lang samtale, uten tilsyn, med deg.
Med meg?
Hun har lagt merke til din interesse for bedriftene til min yngre bror.
Så, hvilken forbindelse har hun til Sherlock Holmes?
Uansett hva du er ved å fortelle meg -
- så vet jeg allerede at det kommer til å bli dritfett.
Jeg er din julepresang.
Men hva er min?
Redbeard...
Hvordan går det med deg?
- Liten hodepine. - Ja, det er du, men du har dine talenter.
- Traff du søsteren din? - Jepp.
Hvordan gikk det?
- Familie er en vanskelig greie. - Passer det seg med sleivspark nå?
Bare for å understreke poenget.
- Driver vi og ringer noen? - Tydeligvis.
- Hva gjør han her? - Det han har fått beskjed om.
Eurus har kontrollen.
Hjelp meg, vær så snill!
Jeg er på et fly, og alle de andre sover. Hjelp meg!
Hallo! Mitt navn er Jim Moriarty.
Velkommen til "Det siste problemet".
- Ta det med ro, han er død. - Han høres ikke død ut.
Denne beskjeden er et opptak. Her skal du få prate med noen gamle venner av meg.
Hallo? Jeg hører dere snakke.
Vær snill og hjelp meg. Jeg er på et fly. Det kommer til å styrte!
- Dette er da ikke vår oppgave? - Hold tåta på deg.
- Er det noen der? - Er dette et spill?
- Vær snill og hjelp meg! - Å, hei sann... Du?
Prøv å holde deg rolig. Kan du si meg hva du heter?
Jeg skal ikke si det til fremmede.
Nei, selvsagt ikke, det har du rett i. Men, jeg kan si deg hva jeg heter...
Hallo?
Nei, uff da. Der forsvant visst forbindelsen.
Hvordan gjør du dette? Hvordan er dette mulig?
Det var du som plasserte meg her inne og ga meg belønningene mine, Mycroft.
Hva slags belønninger?
Flinke Eurus! Det er jenta si, det!
Hvordan kan det være Moriarty?
Å, han filmet utallige små videobeskjeder for meg før han døde. Han elsket det!
Visste dere at broren var stasjonsmester? Han var nok sjalu på ham.
Den jenta. Hvor er hun? Får jeg snakke mer med henne?
Ja, stakkars liten. Helt alene der oppe, på et digert fly, uten noe sted å lande.
Men hvor i all verden befinner hun seg?
Fiffig, liten gåte. Om dere vil bryne dere på den, kan jeg sette dere over. Men nå...
Det er min kone.
Det er min kone!
Herregud, det er min kone!
- Jeg skal skyte direktørens kone. - Nei, vær så snill, ikke det! Hjelp henne!
Om rundt ett minutt...
Bang! Og så var hun død.
- Ikke gjør det, er du snill. - Du kan hindre meg!
- Hvordan? - Det er en pistol i luken. Ta den.
Om du vil redde direktørens kone, -
- utpeker du enten dr. Watson eller Mycroft til å drepe direktøren.
Å, herregud!
Det teller ikke om du gjør det, Sherlock, da dreper jeg henne uansett.
Du må velge enten din bror eller din venn.
Dere er nødt til å gjøre dette.
Eurus kommer til å drepe henne.
- Vi har visst ikke noe valg. - Ja, da så!
Nedtellingen begynner nå!
- Hvor lang tid har vi? - Nei, nei. Nedtellingen er for min del.
Holder jeg tilbake tidsfristen, vil alle merke nervøsiteten likt.
Hvis mulig, gi en muntlig bedømmelse av deres nøyaktige stressnivåer.
Slikt kan ikke alltid utledes fra oppførselen deres.
Jeg kan ikke gjøre dette. Jeg kan ikke. Det er mord.
Det er ikke mord. Det er å redde min kone.
Jeg er spesielt opptatt av indre konflikter, -
- hvor strategier beroende på en intuitiv moralfølelse -
- medfører resultater som går på bekostning av det intuitive.
Jeg nekter å drepe. Jeg nekter å få blod på hendene.
Greit, meget bra. Takk for det.
Men å drepe min kone er hva du har å gjøre.
Nei!
Greit, la gå.
John.
Dr. Watson, er du selv gift?
Jeg var det.
Hva skjedde?
Hun døde.
Hva ville du ofret for å få henne tilbake? Om det hadde vært mulig?
Hva ville du gjort for å redde henne? Eurus kommer til å drepe meg!
Men vær så snill å redde min kone.
Stemningen vil imidlertid tilpasses hyppig for å minne om sakens maktpåliggenhet.
Tikk-tikk, tikk-tikk, tikk-takk, tikk-takk...
- Hva er navnet ditt? - David.
- Og du er helt sikker på dette, David? - Ja, for faen!
Nesten ferdig...
Men ja, vil du be en bønn eller noe?
Med en som Eurus Holmes iblant oss, hvem pokker skal jeg be til?
Du er en god mann, og du gjør en god gjerning.
Det samme gjør du.
Det vil jeg måtte fortelle meg selv resten av livet.
Vær så snill...
Å, herregud...
Jeg vet du er redd, men du bør også kjenne deg svært stolt.
Bare få det unna. La det gå fort.
Tikk-tikk-tikk-tikk-tikk-tikk...
Dette er innmari bra, dr. Watson. Jeg burde utstyrt deg med en kardiograf.
Farvel, David.
Takk-takk-takk-takk, tikk-tikk-tikk-tikk...
Vær så snill!
- Beklager, jeg klarer det ikke. - Jeg vet, det går bra.
Nei! Stans, ikke gjør det!
- Jeg er lei for det. - Det går bra...
- Ikke glem meg. - Nei!
Går det bra med deg?
Interessant.
Greit, du fikk det som du ville, og han er død.
Død eller levende, han var uansett ikke særlig interessant. Dere tre, derimot...
Dere tre var helt betagende. Takk.
Ser du hva du klarte, dr. Watson? Nettopp på grunn av denne moralfølelsen din, -
- og fordi du ikke vil ha blod på hendene, er nå to mennesker døde i stedet for ett.
- To mennesker? - Ja.
Beklager. Et øyeblikk, bare.
Ga det noen gevinst å holde moralfølelsen i hevd?
Ligger det ikke en egoisme i å forholde seg passiv på bekostning av en annens liv?
Du trengte ikke å drepe henne!
Men hennes overlevelse var betinget av at enten du eller Mycroft drepte ektemannen.
Dette er et eksperiment. Det skal være strengt.
Ta opp pistolen, Sherlock.
Det er din tur nå. Og når jeg ber deg bruke den, slik jeg skal,
- prøv å huske alt denne gangen. - Hva om jeg ikke vil ha noen pistol?
- Pistolen skal fungere som en skånsel. - For hvem da?
- For deg. - På hvilken måte?
Om noen andre skal dø, vil du vel ikke gjøre det med bare hendene?
Det ville være å kaste bort dyrebar tid.
Du får vel bare ta den.
- Det er bare én kule igjen. - Du vil ikke trenge mer enn én.
Men den ene vil du saktens trenge.
Kom igjen. Bare gå inn. Det venter noen oppgaver på dere, -
- samt en liten jente på et fly, som er i ferd med å bli veldig, veldig redd.
- Belønninger? - Ja, du vet...
- Som en fiolin. - I bytte mot hva?
- Hun er innmari kløktig. - I motsetning til deg, virker det som.
Kom igjen nå! Alle om bord!
- Noen driver visst og pusser opp. - Er det tillatt?
Hun hersker over asylet. Vi har større bekymringer enn fargevalgene hennes.
- Malingen er knapt tørr. Dette er nytt. - Og det er til vår fordel.
For å anspore dere til stadig å være samarbeidsvillige, -
- skal jeg sette dere i forbindelse igjen.
Fest setebeltene, for dette kommer til å bli litt av en tur!
- Er dere der fortsatt? - Ja, hallo? Vi er her ennå, hører du oss?
Ja.
Alt kommer til å ordne seg, men du må fortelle meg hvor du er.
- Er det dag eller natt utenfor? - Natt.
- Ja, da gjenstår bare halve planeten. - Hva slags fly er det?
- Jeg vet ikke. - Er det stort eller lite?
- Stort. - Med mange folk om bord?
Ja, masse. Alle sover, og jeg får ikke vekket dem.
- Hvor tok dere av fra? - Sjåføren sover også.
Ja, jeg forstår det, men hvor kommer dere fra? Hvor tok flyet av fra?
- Bestemors hus. - Og hvor er dere på vei?
- Hjem. - Nei, flyplassen...
Det holder. På tide med en ny lek!
Se på bordet foran dere. Åpne konvolutten -
- om dere har lyst å snakke med jenta igjen. Opparbeid dere litt telefontid!
- Dette er umenneskelig! Dette er galskap! - Takk, det vet vi!
For seks måneder siden ble en mann ved navn Evans myrdet.
Ingen andre enn jeg har klart å løse saken.
Han ble skutt på 300 meters hold med den riflen der.
Hadde politiet hatt hodene med seg, ville de avdekket de tre mistenkte brødrene:
Nathan Garrideb, Alex Garrideb og Howard Garrideb.
Alle disse bildene er nye, men hvilket av dem viser vedkommende -
- som trakk av? Sherlock? Hvem av dem var det?
Hva er dette? Er det meningen at vi skal løse saken? Med utgangspunkt i hva?
Dette. Det er alt vi får.
Gjør bruk av vennen din, Sherlock. Jeg vil se deg samarbeide med en du står nær.
Kan hende må du også velge hvem av dem du helst vil beholde.
- Hva tror du om saken? - Ber du meg om å bevise min verdi?
- Ja, det vil jeg si. - Jeg nekter å la meg manipulere slik.
Greit. John?
John!
Ja. Jeg tror jeg har sett en slik før. En såkalt "bisonrifle".
Stammer fra 1940-tallet, vil jeg anslå. Gammeldags sikte, uten trådkors.
Briller, briller...
Nathan bruker briller. Og Evans ble skutt på 300 meters hold.
Rekylen fra et våpen med et slikt kaliber -
- må ha vært voldsom.
Ingen kutt, ingen arr. Altså er det ikke Nathan. Hvem er nestemann?
Flott, dr. Watson, så verdifull du er. Tror du kanskje vi konkurrerer nå?
Nei, vi gjør ikke det. Det vi skal gjøre, er å redde en liten pike fra en flystyrt.
I dag er vi soldater. Og det betyr å drite en lang marsj i hva som skjer med oss.
- Prioriteringsevnen er det lite å si på. - Den fikk nettopp en kvinne drept!
Sherlock, du undertrykker visstnok egne følelser for å utskille rett resonnement.
Fordi jeg gjerne vil bivåne hvordan dette fungerer i praksis, -
- vil jeg sette slutningene dine i en større sammenheng.
Kjære, gode Gud.
To av brødrene jobber her som pleiere, så den tredje var ikke så vanskelig å be.
Si ifra når du vil avsi kjennelsen din, så skal rettferdigheten skje fyllest.
- Rettferdigheten? - Hva skjer med dem?
- De løslates før tiden. - Du kaster dem i havet.
- Så får vi se om de flyter. - De er jo bundet!
Nemlig! Nå ser dere den store sammen- hengen. Jobb videre med slutningene nå.
Jeg vil se hvilken innvirkning en fastsatt konsekvens kan ha på tankeevnene dine.
Hvorfor gidder vi? Hva om vi stiller oss motvillige til leken din, lillesøster?
Men om dere husker, så har jeg gitt dere et lite middel til ansporing.
Vi farer ned gjennom skyene! De er som bomull!
Ja, bra! Se om du kan fortelle meg mer om flyet.
Hvorfor vil ikke mamma våkne?
Altså må det være en av de to andre. Vi begynner med Howard...
Howard er alkoholiker. Den bleke huden, hårkarene på den rødmussede nesen...
Og de skjelvingene skyldes ikke kun redsel.
Han kunne aldri avfyrt det skuddet på 300 meters hold.
Da gjenstår Alex. Merkene i tinningen tyder på at han ofte trenger briller.
- Rynkene tyder på at han myser. - Nærsynt, eller har vært det.
- Men laseroperasjonen fikk orden på det. - Hva?
Se på klærne hans. Han har kledd seg med omhu.
- Du verden! - Strålende.
Nå som brillene er borte, ser han seg selv med nye øyne. Tar til og med selvbruning.
Men han har ikke kommet inn i sin nye selvpleievane, -
- noe man merker på fingerneglene og det faktum at det vokser hår ut av ørene hans.
En overfladisk innsats. Men han har fikset øynene og er stø på hånden.
- Han trakk av, han drepte Evans. - Er du rede til å gi fangen hans dom?
- Vi kan ikke gjøre dette, Sherlock. - Flyet, husker du?
Er du klar, Sherlock?
- Alex. - Si det. Fell dommen over ham.
Fell din dom, vel vitende om hva det vil innebære for ham du dømmer.
Jeg dømmer Alex Garrideb.
Pass på opprommet.
Gratulerer, du fant riktig mann. Gå gjennom den døren nå.
- Du slapp de to andre. Hvorfor? - Interessant.
Hvorfor?!
Har det egentlig noe å si om man dreper de uskyldige heller enn de skyldige?
La oss finne det ut.
Toget har nå forlatt stasjonen.
- Nei. Det føltes egentlig akkurat likedan. - John.
Ikke la henne avlede deg. I dag er vi soldater!
Ett minutt til på telefonen.
- Jeg er redd. Jeg er så redd. - Det går bra. Jeg har ikke mye tid på meg.
- Du må fortelle meg hva du ser utenfor. - Bare havet. Jeg kan se havet.
- Er det noen skip ute på havet? - Nei, ingen, men jeg ser lys i det fjerne.
- Er det en by? - Jeg tror det.
Hun skal til å fly over en by i et førerløst fly. Vi vil måtte veilede henne.
- Veilede henne med hva? - Hallo? Er dere der?
Vi er her, bare gi oss et øyeblikk.
Vi må få flyet bort fra fastlandet og de bebodde områdene. Det må styrte i havet.
- Hva med jenta? - Vel, det er hun som vil måtte styrte det.
- Nei. Vi kan hjelpe henne med å lande det. - Om vi mislykkes, styrter hun i en by.
- Hvor mange vil dø da? - Hvordan skal vi få henne til å gjøre det?
Jeg er redd vi vil måtte gi henne håp.
Er det virkelig ingen der som kan hjelpe deg? Har du sjekket ordentlig grundig?
Alle sammen sover. Kan dere hjelpe meg?
- Vi skal gjøre alt som står i vår makt. - Jeg er redd. Jeg er så redd.
Det går bra, jeg...
Og nå, over til det mer presserende anliggendet: kisten!
Problem: noen kommer straks til å dø.
Det er, slik jeg forstår det, en tragedie. Så mange dager som fikk stå ulevd.
Så mange ord som fikk stå usagt. Og så videre, og så videre, og så videre.
- Ja da. Og det er antagelig kisten deres? - Men hvem sin kiste, Sherlock?
Vær vennlig å ta fatt på utredningen din. Jeg tilføyer litt kontekst om et øyeblikk.
Tar jeg hensyn til noe så meningsløst som boltreplass, er vedkommende ca 1,60 høy.
- Antagelig en kvinne. - Ikke et barn?
Da ville kisten vært mer eksklusiv. Denne er av de bedre i det lavere prissjiktet.
- Sene netter på Google? - Nei. De praktiske og logiske hensyn.
All sannsynlighet tilsier en ugift kvinne uten kontakt med sin nærmeste familie.
Budsjettet bekrefter såpass: Man er innviet i dødens gang, -
- men har et nøkternt forhold til selve ekspederingen. Trekket...
Flotte greier, Sherlock. Eller så kan vi sjekke navnet på lokket.
- Bare at det ikke er et navn. - Så, den er tiltenkt noen som elsker noen.
Den er tiltenkt noen som elsker Sherlock. Dette, alt her inne, dreier seg om deg.
Så, hvem elsker deg? Det er vel ingen så omfattende liste?
- Irene Adler. - Ikke vær tåpelig. Se på kisten.
Ugift. Med en praktisk tilnærming til døden. Og alene.
- Molly. - Molly Hooper.
Hun er fullstendig trygg, enn så lenge.
Sprengladningene i leiligheten hennes vil gå av om rundt 3 min, -
- med mindre hun selv sier løsningsordet. Jeg ringer henne på din mobil, Sherlock.
- Få henne til å si det. - Si hva da?
Det sier seg vel selv!
- Nei. - Jo.
JEG ELSKER DEG
Og ett viktig forbehold: du får ikke nevne på noe vis at livet hennes er i fare.
Du får ikke på noe tidspunkt implisere at her er fare på ferde og om du gjør det, -
- avslutter jeg både runden og livet hennes, er det oppfattet?
Tikk-takk, tikk-takk, tikk-takk, tikk-takk, tikk-tikk...
SHERLOCK RINGER
- Hva gjør hun? - Hun lager en kopp te.
- Men hvorfor svarer hun ikke? - Det gjør aldri du heller.
Men det er jo jeg som ringer!
Hei, dette er Molly. Jeg er visst dødsopptatt nå.
Legg igjen en beskjed!
La gå, la gå. Bare ett forsøk til.
Kom igjen, Molly. Bare ta den jævla telefonen.
Hallo, Sherlock. Dette bør være viktig, for jeg har ingen god dag.
Molly, kan du gjøre noe helt enkelt for meg, uten å spørre hvorfor?
- Herregud. Enda et av dine dustete spill? - Nei, ikke et spill.
- Du er nødt til å hjelpe meg. - Men jeg er ikke på laben nå.
- Det er ikke noe sånt. - Vel, kan du skynde deg litt?
Sherlock, hva er dette? Hva er det du trenger?
Tikk-takk, tikk-takk...
Vær så snill, Molly. Ikke spør hvorfor, bare si følgende ord:
- Hvilke ord? - "Jeg elsker deg".
- La meg være. - Ikke legg på, Molly, vær så snill!
Bare ta det rolig, Sherlock. Ellers gjør jeg ende på henne her og nå.
- Hvorfor gjør du narr av meg slik? - Du trenger ikke gjøre annet enn å lytte.
Mildere i stemmen, Sherlock.
Molly? Dette er i anledning en sak. Det er et slags eksperiment.
- Jeg er ikke et eksperiment, Sherlock. - Nei, det vet jeg vel, du er min venn.
Vi er venner, men... Vær så snill, bare si de ordene for meg.
Vær så snill, ikke gjør dette... Bare... Bare ikke gjør dette.
Det er uhyre viktig. Jeg kan ikke si hvorfor, men jeg lover deg at det er det.
Jeg kan ikke si det. Jeg kan ikke si det der til deg.
- Men hvorfor skulle du ikke kunne det? - Det vet du vel.
Nei, jeg vet ikke det!
Selvsagt gjør du det.
Tikk-takk, tikk-takk, tikk-takk, tikk-takk, tikk-tikk-tikk...
Vær så snill, bare si det.
Men jeg kan ikke det, ikke til deg.
- Men hvorfor ikke? - Fordi...
Fordi det stemmer. Fordi...
Det stemmer, Sherlock.
Og det har det alltid gjort.
Om det stemmer, kan du vel uansett si det.
- Ditt rasshøl. - Bare si det uansett.
Du kan jo si det. Kom igjen, du kan si det først.
- Hva? - Si det.
Si det som om du mener det.
Vi går inn i de siste tredve sekundene.
Jeg...
Jeg elsker deg.
Molly?
Molly, vær så snill!
Jeg elsker deg.
- Samme hvor vanskelig det var for deg... - Jeg vant, Eurus. Jeg vant.
Kom igjen, spill med åpne kort. Jeg trenger å snakke med jenta på flyet.
Jeg vant! Jeg reddet Molly Hooper!
Du reddet henne? Reddet henne fra hva da?
Selvsagt var det ingen sprengladninger i hennes lille krypinn. Jeg er ingen kløne.
Du vant ikke, du tapte. Bare se hva du gjorde mot henne!
Og mot deg selv. Så mange innviklede, små følelser at jeg mistet tellingen!
Følelsenes innblanding er alltid like ødeleggende for deg, Sherlock.
Men nå må du ta deg sammen her.
Jeg trenger deg i ditt ess. Den neste blir ikke like enkel.
Bare ta den tiden du trenger.
Sherlock?
Nei. Nei!
Jeg vet at dette er vanskelig. Det er ren tortur.
Men du er nødt til å ta deg sammen.
Dette er ikke tortur, det er dissekering.
Vi får oppleve vitenskapen fra forsøksrottenes perspektiv.
- Soldater? - Soldater.
Tikk-takk, billettene takk!
Du, søs? Jeg vil ikke klage, men her inne er det tomt. Var det manko på nye idéer?
Der er ikke tomt, Sherlock. Du har fremdeles pistolen med deg.
Jeg sa du ville trenge den. Her trengs bare to spillere.
Kun to av dere får fortsette videre. Du må velge. Det er på tide å ta en avgjørelse.
Hvem har du størst behov for hjelp fra? John eller Mycroft?
Vi er nå kommet til eliminasjonsrunden. Du velger én av dem og dreper den andre!
Du er nødt til å velge. Slektningen eller kompisen. Mycroft eller John Watson.
Tikk-tikk-tikk-tikk-tikk-tikk...
- Nå holder det, Eurus! - Nei, ikke riktig ennå, tror jeg.
Men snart. Bare husk at det befinner seg et fly i luften som aldri vil kunne lande.
- Så? - Så hva?
Dette er vel ikke noe å diskutere?
Jeg er lei for det, dr. Watson. Du er en mann med flere gode sider.
Ta farvel og skyt ham.
- Skyt ham! - Hva?
Skyt dr. Watson.
Det er ingen tvil om hvem som skal fortsette videre. Det er oss. Du og jeg.
Det vi har foran oss, krever tankekraft, ikke følelsesmennesker, Sherlock.
- Ikke gjør det verre. Skyt ham. - Får jeg også uttale meg?
I dag er vi soldater. Og soldater ofrer seg for sitt fedreland.
Jeg beklager å måtte meddele at den æren nå tilfaller deg.
Faen. Han har rett.
Han har faktisk rett i det.
Gjør det fort. Ingen grunn til å hale ut ubehaget.
Få det unnagjort slik at vi kan komme i gang med vårt.
Herregud. Dette var vel egentlig bare å forvente.
Så ynkelig! Du var alltid den trege av oss. Idioten.
Det er derfor jeg forakter deg slik. Du bringer skam over oss alle.
Du bringer skam over familienavnet. Kan du for én gangs skyld gjøre det rette?
Gjør slutt på den lille tåpen og våre felles lidelser.
- Skyt ham! - Hold opp.
Hva ser du i ham? Ikke annet enn en adspredelse.
En ubetydelig intetsigenhet som du kan imponere og bergta med finurligheten din.
- Du finner tidsnok en ny. - For Guds skyld, hold opp.
Hvorfor det?
Selv tolkningen din av Lady Bracknell var mer overbevisende enn dette her.
Glem alt han sa. Han prøver å være snill og gjøre det lettere for meg å drepe ham.
Hvorpå dette vil bli desto vanskeligere.
- Du likte min versjon av Lady Bracknell. - Sherlock, ikke gjør det.
Dette er ikke opp til deg, dr. Watson.
Unngå ansiktet, er du grei. Jeg har lovet bort hjernen min til vitenskapsakademiet.
Hvor vil du foreslå i stedet?
Tja, det må vel finnes et hjerte et eller annet sted her inne.
Det er neppe et lett tilgjengelig mål, men vi får sikte så godt vi makter.
Dette får dere ikke gjøre.
Dette er min fortjeneste.
- Moriarty. - Moriarty?
Julebonusen hennes.
En fem minutters samtale med Jim Moriarty, for fem år siden.
Hva snakket de om?
En fem minutters samtale -
- uten tilsyn.
Farvel, kjære broder.
Ingen blomster.
Etter mitt ønske.
Jim Moriarty antok at du ville velge slik. Han var aldeles opprømt.
Så var vi her, da. Ved veis ende.
En Holmes til å drepe en Holmes.
Og i denne svingen hopper jeg av.
Fem minutter.
Det tok henne kun fem minutter å forvolde alt dette mot oss.
Vel, ikke mens jeg er på vakt.
Hva gjør du?
For litt siden ba en modig mann oss om ikke å glemme ham.
Dette er min måte å minnes direktøren på. Ti!
Nei, nei, Sherlock!
- Ni, åtte... - Du får ikke lov!
- Syv. - Du vet ikke om det med Redbeard ennå.
- Seks, fem... - Sherlock!
Sherlock, hold opp med én eneste gang!
Fire...
Tre...
To...
Hallo?
Hallo? Er dere der fortsatt?
Jo da, jeg er her fremdeles. Jeg er her.
Du sa du skulle hjelpe meg, og så bare forsvant du.
Ja, jeg vet det, jeg beklager. Vi må ha blitt brutt.
- Hvor lenge ble jeg borte? - I timevis. I flere timer!
- Hvorfor sier de voksne aldri sannheten? - Men jeg gjør jo det.
- Du kan stole på meg. - Hvor forsvant du hen?
Jeg er sannelig ikke sikker.
Men du, nå må jeg be deg om å være veldig, veldig modig her.
Kan du komme deg helt foran i flyet? Klarer du det?
- Helt foran? - Ja, nemlig. Helt foran.
- Der sjåføren sitter? - Ja, nettopp.
Greit, da går jeg!
- Er du der nå? - Ja, jeg er her!
- John! Hvor er du hen? - Jeg vet ikke, jeg våknet nå. Hvor er du?
I en annen celle. Jeg pratet med jenta på flyet. Vi var bevisstløse i timevis.
- Er hun stadig der ute? - Ja. De flyr til de går tom for drivstoff.
- Er Mycroft der sammen med deg? - Aner ikke, jeg ser ingenting. Mycroft?
Mycroft!
- Men det går bra med deg? - Ja da.
Vi får fortsette å undersøke. Hvordan er stedet der du er?
- Veggene er ru, antagelig av stein. - Hva står du på?
En steingrunn, tror jeg. Men du, jeg står i en halv meter vann.
Kjettinger...
Jepp, føttene mine er bundet med kjettinger. Og jeg kjenner noe her...
Beinrester, Sherlock. Det er beinrester her inne.
Bein fra hva da?
Jeg vet ikke. De er små.
- Redbeard. - Hvem er Redbeard?
Å, hallo. Har du kommet deg foran i flyet?
Ja. Men jeg klarer ikke vekke sjåføren.
- Ikke tenk på det. Hva ser du utenfor nå? - Jeg ser en elv. Og et stort hjul.
Greit. Jeg tror nesten du og jeg blir nødt til å styre dette flyet sammen. Du og jeg.
- Blir vi? - Ja da! Det er ingen sak!
Vi må bare komme i kontakt med noen folk nede på bakken. Så...
- Ser du noe som minner om en radio? - Nei.
Det går fint, bare fortsett å lete, vi har nok av tid på oss.
- Hva er galt? - Hele flyet rister!
- Det er bare turbulens. Ikke vær redd. - Jeg får vondt i ørene!
Ser elven ut til å komme nærmere?
- Ja, litt. - Greit. Det betyr at du nesten er hjemme.
Sherlock?
Jeg er i en brønn. Det er hvor jeg er: på bunnen av en brønn.
Hvorfor er det en brønn på Sherrinford?
Og hvorfor trekker det her?
Vegger trekker seg ikke sammen etter at man har malt dem. Ikke ekte vegger.
Jeg er hjemme! På Musgrave Hall.
Sammen var Jim Moriarty og jeg i fyr og flamme. Litt som barndomshjemmet vårt.
Bare en gammel bygning, ikke viktig. Fortell meg om flyet. Nå!
For søte Jim var ikke livet så spennende om han kunne skape mer trøbbel som død.
Ja da. Stadig ikke interessert. Flyet!
Du visste godt at han kom til å ta hevn. Og hevnen hans er, tilsynelatende, meg.
Få snakke med jenta på flyet så skal jeg spille med på alt du vil.
Men først må du finne Redbeard.
Nå slipper jeg inn vannet. Du vil ikke at jeg skal drukne enda et av dine kjæledyr?
Tiden er omsider kommet, Sherlock Holmes.
Du vil måtte løse "Musgrave-ritualet". Din aller første sak noensinne!
Og ditt siste problem.
Ha det, ha det!
- Sherlock! - Jeg, så fortapt, hvem kan vel finne meg?
- Dypt der nede... - Sherlock!
...under bøketreets skrud...
- Kom til unnsetning og meg bistå... - John!
- For østavindene blåser så... - John!
- John! Kan du høre meg? - Seksten ganger seks, kjære bror...
- John! - ...se oss forgå...
Hjelp meg! Vær snill og hjelp meg!
- Sherlock! - John.
Den fylles. Brønnen fylles med vann!
Prøv å unngå å drukne så lenge du kan.
Hva sa du?!
- Jeg skal finne deg. Jeg er på god vei! - Skynd deg! Jeg har ikke lenge igjen!
Det heller! Hele flyet heller!
...så fortapt, hvem kan vel finne meg?
Dypt der nede, under bøketreets skrud...
Eurus! Du sa at svaret ligger i sangen, men jeg gikk gjennom hver eneste strofe -
- den gangen for lenge siden, uten å finne noen svar overhodet.
Det var et bøketre på eiendommen, og jeg gravde og gravde, som jeg gravde!
16 ganger 6 fot. 16 yards. 16 meter. Og jeg fant fortsatt ingenting.
Ingen!
Sherlock?
Det var saktens en fiffig, liten gåte, var det ikke?
Så hvorfor klarte du ikke å løse den?
Sherlock.
Sherlock! Det er noe du trenger å vite.
Følelsene som blander seg inn. Og her begynner de å strømme på...
Sherlock...
De beinrestene jeg fant...
Ja, det er hundebein. De stammer fra Redbeard.
Mycroft har løyet for deg. For oss begge.
Dette er ikke hundebein.
Husker du pappas allergi? Hva var det han var allergisk mot?
Hva var det han aldri lot deg få? Selv om du tigget og ba i det uendelige?
Jo, han lot deg aldri få en hund!
Kom igjen, Redbeard!
Sherlock og hans snodige, lille hukommelse.
Du var opprørt, så du valgte deg en hyggeligere versjon av historien.
Men vi hadde aldri noen hund.
- Victor... - Nå begynner det å demre, ja.
Victor Trevor.
Vi lekte pirater.
Jeg var "Yellowbeard", og han var...
Han var "Redbeard".
Dere var uadskillelige. Men jeg ville også være med og leke.
Å, herregud.
Hva...
Hva gjorde du?
Jeg, så fortapt...
Hvem kan vel finne meg?
Dypt der nede...
- Under bøketreets skrud... - Vær så snill og slipp meg ut! Hjelp meg!
Kom frem, Redbeard!
Victor...
Dypt vann, Sherlock, gjennom hele ditt liv.
I alle dine drømmer.
Dypt vann.
Du drepte ham.
- Du drepte min beste venn. - Jeg hadde aldri noen bestevenn.
Jeg hadde ingen overhodet.
Lek med meg, Sherlock! Lek med meg!
Ingen overhodet.
"Nemo", av latin Betydning: "ingen, ikke noen"
Ingen overhodet.
La gå.
La gå. Da spiller vi.
- Hallo? Er du der? - Jeg trenger din hjelp med å løse en gåte.
- Hva med flyet? - Løsningen vil kunne redde flyet.
Uriktige datoer. De uriktige datoene ble nøkkelen til koden, og koden var sangen.
Er dette egentlig av betydning?
Ja, det er det. Kommer tilbake om et øyeblikk.
- Lysene kommer stadig nærmere! - Hysj nå, jeg jobber.
Jeg setter tall til ordene i sangen.
Jeg omordner de nummererte ordene slik at de samsvarer med rekkefølgen på gravene.
"Jeg er fortapt."
"Bistå meg, bror."
"Redd mitt liv før min undergang gryr."
"Jeg er fortapt uten din kjærlighet."
"Redd min sjel -
- finn mitt rom."
Å, herregud.
Vi kommer til å styrte! Jeg kommer til å dø!
- På tide å si meg hva du egentlig heter. - Men jeg skal ikke si det til fremmede.
Men jeg er ikke en fremmed.
Jeg er broren din.
Jeg er her, Eurus.
Du leker med meg, Sherlock. Dette er leken vår.
Leken, ja. Jeg skjønner det nå. Sangen var aldri ment som noen retningsangiver.
Jeg er om bord på flyet. Og det er i ferd med å styrte, og du skal redde meg.
Lysende begavet er du. Sinnet ditt har skapt seg den perfekte metafor.
Du svever høyt over oss alle, helt alene, og forstår alt, bare ikke hvordan å lande.
Selv er jeg en simpel idiot, men jeg står nede på bakken.
- Jeg kan få deg hjem! - Nei... Nei, nei.
- Det er for sent nå. - Nei, det er ikke for sent.
Hver eneste gang jeg lukker øynene, er jeg om bord i det flyet.
Jeg er fortapt. Fortapt oppe på himmelen. Og...
Ingen hører meg.
Åpne øynene dine.
Jeg er her.
Du er ikke lenger fortapt.
Og så hadde det seg slik at du trådte feil forrige gang, det var alt.
Men du kan trå riktig denne gangen. Si hvordan jeg kan redde vennen min.
Eurus...
Hjelp meg med å redde John Watson.
- Jeg snakket akkurat med broren din. - Hvordan går det med ham?
Han er litt preget. Hun skadet ham ikke, men låste ham inne på sin gamle celle.
- En smak av hans egen medisin. - Ha meg unnskyldt et øyeblikk.
Se til at Mycroft blir godt ivaretatt. Han er ikke så sterk som han liker å tro.
- Overlat det til meg. - Takk, Greg.
Står helikopteret klart? La oss få flyttet henne.
- Er det ham, sir? Sherlock Holmes? - Er du fan?
- Han er en stor mann, sir. - Nei, han er mer enn som så.
Han er en god mann.
- Går det greit? - Jeg sa jeg skulle få henne hjem.
- Men det lar seg ikke gjøre, hva? - Du ga henne det hun lette etter.
- En større sammenheng. - Er det en god ting?
Det er hverken godt eller dårlig, det er...
Det er som det er.
I live? I alle disse årene?
Hvordan kan det være mulig?
Det onkel Rudi hadde satt i gang -
- mente jeg best å fullføre.
Det er ikke hvordan du gjorde det jeg vil vite, dumme gutt, men: hvordan kunne du?
- Det var et forsøk på godhet. - Godhet?
Godhet?
Du fortalte oss at datteren vår var død!
Bedre det enn å fortelle dere hva hun egentlig var blitt.
Jeg er lei for det.
Hva enn hun var blitt, og hva enn hun er nå, Mycroft, så er hun stadig vår datter.
- Og min søster. - Og du burde gjort mer.
Han gjorde sitt beste.
Da er han svært tilkortkommende.
- Hvor er hun nå? - Tilbake på Sherrinford.
I sikker forvaring denne gangen.
Folk har dødd. Og det er liten tvil om at hun vil drepe igjen om hun får sjansen.
Hun vil aldri noensinne kunne forlate det stedet.
Når kan vi treffe henne?
- Det har ingen hensikt. - Hvordan våger du å si noe slikt?
Hun nekter å snakke. Hun nekter å kommunisere på noe vis med noen.
Hun har forflyttet seg bortenfor vår synsrand.
Det finnes ingen ord som kan nå frem til henne.
Sherlock?
Nå?
Du var alltid den mest voksne. Hva gjør vi nå?
HOLD ÉN METERS AVSTAND
Jeg tror nesten du bør komme bortom en tur.
SAVNER DERE
PS: Jeg kjenner dere to.
Og om jeg nå vitterlig er borte, vet jeg hva det kan bli av dere.
For jeg kjenner dere slik dere egentlig er.
Den avhengige som løser forbrytelser for å få seg et kick, -
- og legen som aldri riktig vendte tilbake fra krigen.
Men hvem dere egentlig er, det har ikke noe å si.
Det er legendene som er det viktige. Og historiene.
Eventyrene.
Det finnes et siste fristed for de mest fortvilte, -
- de som ikke er elsket, de som blir forfulgt.
Det finnes en siste ankedomstol for alle.
Når livet viser seg for merkverdig, for usannsynlig, for fryktinngytende...
Så er det alltid ett siste håp i sikte:
Når alt annet svikter, -
- gjenstår to menn, som sitter og kjekler i en rufsete leilighet:
Som om de alltid har vært der og alltid kommer til å være der.
De beste og klokeste mennene jeg noensinne har kjent.
Gutta mine i Baker Street,
Sherlock Holmes og dr. Watson.
Tekst: Hilde Jørgensen